Author: WinXP_uj

Bodajki Református Egyházközség
www.bodajkirefegyhaz.multiply.com
bodajkireformatus@gmail.com

2010. augusztus 1. vasárnap 11 óra – Bodajk

(30. hét)

Igehely: Mt 19,16-29

	Kedves Testvéreim!
	Amilyen gyakran használt, idézett, abból prédikált és egyéb igei alkalmon főszereplő Máté evangéliuma, olyan mértékben fedi homály a szerző kilétét, s így keletkezési idejét és helyét is. Az egyszerűség kedvéért fogadjuk el az evangélium elnevezésében is szereplő Máté szerzőséget, akiről annyit tudunk, hogy a 12 tanítvány egyike és vámszedő volt. A mű keletkezési helye így a mai Palesztina, ideje pedig Kr. u. 70 előttre tehető.

A római birodalom alkalmazásában álló, de zsidó emberek foglalkozása, akik a kereskedőktől, hogy az egyes településeken árulhassanak, adót fizettettek be. Ennek a túlzott mértéke miatt voltak megvetett tagjai a társadalomnak a vámszedők, ugyanakkor élvezték a római hatalom támogatását.

	Az evangélium címzettjei főként zsidó származásúak lehettek, erre utalhat a sok ószövetségi idézet, s az ószövetségi ígéretek beteljesedésének hangsúlyozása.
	A m célja lehetett több is: pl. a zsidókeresztyének tanítása.
	Az evangélium egyik jellegzetessége, hogy Jézus az Ószövetség megígért Messiása. Az ószövetségi ígéreteket tehát erőteljesen hangsúlyozza Máté. Tízszer is találkozunk a beteljesedés kiemelésével: 1,22-23; 2,15.17-18.23; 4,14-16; 8,17; 12,17-21; 21,4-5; 27,9-10. Ezen kívül még többször is idézi az Ószövetséget.

	Szeretett Testvéreim!
	A rövid bevezető után tekintetünket fordítsuk a felolvasott igeszakaszra.
	Az emberi élet egyik legmélyebben belénk ivódott ösztöne a szerzés. Szerezni, ami még nincs, többre vinni, meggazdagodni, lenni valamivé. Olyan magától értetődő igyekezetek, hogy nem is szorulnak magyarázatra, mindenki azonnal elfogadja és fejet hajt előtte. Ember az, aki szerezni akar és ez így van rendjén.
	Jézus azonban egy másik embertípust ismertetett meg a világgal, azt, aki tud megválni és tud elengedni. Ő maga is ilyen volt, mégpedig nagyon is konkrét formában, hiszen még saját házat sem vásárolt és azt mondta magáról: A rókáknak barlangja van, az égi madaraknak fészkük, de az Emberfiának nincs hová fejét lehajtania. Azt olvassuk róla, hogy még Jeruzsálemben is az Olajfák hegyén lévő Gecsemáné kertben aludt. Azon az éghajlaton ezt persze könnyebben meg lehetett tenni, mint mondjuk a mínusz húsz fokos éjszakákkal járó Közép-Európai éghajlaton, akár itt, a mi országunkban is, de minden bizonnyal nem is Jézus életmódjának közvetlen utánzásról van szó, amire ő minket tanítani akarna, hanem egy olyan lelki alapállásról, amiben nagyon is követhetnénk őt.
	Ez az alapállás pedig nem más, mint az élet rugalmasságának megőrzése. Az apostol így szól erről: „Nem a nélkülözés mondatja ezt velem, mert én megtanultam, hogy körülményeim között elégedett legyek. Tudok szűkölködni és tudok bővölködni is, egészen be vagyok avatva mindenbe, jóllakásba és éhezésbe, a bővölködésbe és a nélkülözésbe egyaránt. Mindenre van erőm a Krisztusban, aki megerősít engem. Mégis jól tettétek, hogy közösséget vállaltatok velem nyomorúságomban” (Fil. 4,11-14).
	Ha mélyebben és őszintén elgondolkodunk ezeken a szavakon és megmérjük rajtuk magunkat, azt kell, hogy mondjuk, bizony, bővölködni talán már tudunk és általában szeretünk is, szűkölködni azonban már kevésbé. Nem túl sokan tudják megtenni közülünk, amit Albert Schweitzer megtett, hogy odahagyta jól fizető bázeli egyetemi tanári állását, hogy elmehessen fekete Afrikába gyógyítani, olyanokhoz, akik semmivel nem tudtak neki fizetni orvosi munkájáért. Inkább eszünkbe juttathatja a magunk felől való gondolkodás a bennszülöttek trükkjét, amivel meg szokták fogni az erdőben a majmokat. Amint ez ismeretes, egy szűknyakú üvegbe rizst tesznek, amit a majom belenyúlva ki akar onnan venni, de kihúzni már nem tudja a kezét az üvegből, mivel a rizst nem akarja elengedni, így aztán kezén az üveggel nem tud jól menekülni és könnyen elfoghatják aztán a bennszülöttek. Bizony, pontosan így kapaszkodunk olykor mi is különböző dolgokba, mint a gazdag ifjú is a vagyonába és mivel nem üres a kezünk, nem vagyunk szabadok, ezért Isten királyi uralmát is elzárhatja előlünk ez vagy az a ragaszkodás. A kapaszkodó ember markolni már megtanult, de elengedni még meg nem! Azt halljuk róla, szomorúan kell elkullognia, mert többre becsülte, amit szerzett, amit megmarkolt annál, amit Isten királyi uralma adhatna neki.
	Merítsünk most erőt az elengedéshez. Lehet, hogy csak egy emléket kell elengedni, talán egy megbántottság emlékét. Lehet, hogy egy illúziót, egy túl szépre festett képet. Az is lehet, hogy a kényelmünket, az is lehet, hogy az egyszemélyes boldogságra berendezett, önző életfelfogásunkat. Sok minden lehet ott az ember összeszorított markában, de mindenki egyedül csak maga tudhatja, az ő esetében vajon mire is vonatkozhat a jézusi mondat: Menj el, add el, amid van, és ha fel tudtad áldozni a ragaszkodásodat meglátod, milyen gazdag leszel Isten királyi uralma alatt. Mi, akik már szerezni megtanultunk, vajon meg tudjuk-e tanulni az elengedést és a megválást is? Nagy kérdés és sok múlik rajta, hogyan felelünk.
	Péter azonban úgy felel erre a kérdésre, Uram, mi mindent odahagytunk érted. És mi tudjuk, hogy ebben nem volt semmi túlzás, mert ezek az emberek tényleg partra húzták hajóikat, összegöngyölték a hálót és mindent maguk mögött hagyva valóban elindultak és követték a Mestert. Mi lesz a jutalmunk? – kérdezi a korabeli tanítvány és a kérdés ma így hangzik: megéri-e Jézus valódi követőjének lenni, a dolog összes következményével együtt?
	Amit ebben a tekintetben mindenképpen tisztázni kell, az úgy hangzik, hogy van ennek a lelki jutalom-kérdésnek egy rossz és egy jó olvasata. Rossz értelmezés az, hogy az embernek valami külön jutalom járna azért, mert távol tartja magát, mondjuk a világot ma átjáró korrupciótól. És várjuk ezért a jutalmat, ahogyan az automatába bedobtunk érméket, amiért aztán valami terméknek cserébe ki kell onnan jönnie. Ilyen jutalomra várni elég hiábavaló dolog. Így várja az öreg juhász Tamási Áron „Rendes feltámadás” című novellájában a végítélet napján, hogy most aztán végre a sor elején lehessen, ne pedig, mint itt a földön, mindig a sor végén. Ő tisztességes volt egész életében, hol van tehát a megszolgált jutalom? És nem kapja meg, ahogyan legtöbbször bennünket sem dicsérnek meg érte, hogy nem vettünk fel kenőpénzt, legfeljebb csak csodálkoznak rajtunk. Aki jutalmat és elismerést kíván a tisztességéért cserébe, az valahogy félreértette ezt az egész dolgot. Mert nincs külön jutalom, csak egy magasabb életminőség van, ahová az ember beléphet az önfegyelme és az önkorlátozása révén. Nincs elismerés és nincs megjutalmazás, vagy legalábbis nagyon ritkán van, mert az igazi jutalom összesen a jó lelkiismeret és a tiszta szív. Nem jutalmat kapunk, amit aztán felmutathatunk, hanem egy jobb életre jutunk, egy magasabb életminőség részesei leszünk, ha Isten királyi uralmáért megtanulunk elengedni valamit a kezünkből, amibe addig görcsösen kapaszkodtunk. Sok szomorú ember van ezen a világon, mert sok ember elkullog, ha az volt a kérdés, mit tudsz elengedni, hogy tied lehessen Isten országa.
	Jézus azonban mégis felsorol néhány dolgot, amikor Péter az odaadó tanítványi élet jutalma felől kérdezi. Először is azt mondja, hogy amikor ő ül majd a dicsőséges királyi székben, akkor a tanítványok mindegyike is ilyen trónszéket kap és ítélik majd Izrael tizenkét törzsét. Nem nehéz megfejteni a jelképet. A korabeli zsidó értékrend szerint mindig a közösség ítélhetett az egyén felett és soha sem fordítva. A Jézus uralma alatt élő tanítvány azonban már pontosan ugyanannyit ér, mint az egész közösség együttvéve, vagyis egyenrangú partnere népének, akit ítélhet is, nincs mindenestől népe hagyományai, szokásai, életrendje alá rekesztve. A fiak szabadok - mondja Jézus egy másik helyen (Mt 17,27). Ami azt is jelenti, hogy senki nem hibáztathatja népét, nemzetét, egyházát, hogy az miért nem tökéletes és hibátlan, miért nem üdvözíti őt jobban. Senki nem háríthatja át a felelősséget másokra, mert neki pontosan olyan önálló személynek, önmagáért erkölcsileg felelő lénynek kell lennie, mint amit saját népétől is, mint egésztől megkövetel. Hányszor tesszük felelőssé boldogtalanságunkért a többi embert, vagy csak néhányat, vagy olykor egyetlen egyet – pedig mi magunk nem jutottunk még el arra az állapotra, hogy függetleníteni tudjuk lelkünket a minket kívülről érő dolgoktól. Függésben maradtunk, egymástól várjuk a dicsőséget, az elismerést, a jó bánásmódot, a boldogítást, pedig ezen az úton járva mindig újra csak csalódnunk kell, ezt gyermekkorunktól fogva sokszor megtapasztaltuk már. Ha az én tanítványaim vagytok, mondja Jézus, akkor királyi székekben ültök, nem pedig elismerést koldultok egymástól. Dicsőséget emberektől nem nyerek – mondta megváltó Jézusunk magáról. (Jn 5,41) És folytathatjuk ezt a hatalmas igét magunkra nézve akár így is: nem teszem függővé lelkemet attól, mások eléggé elismernek-e, mindig megadják-e a nekem járó bánásmódot, úgy szeretnek-e, ahogyan elvárom tőlük, mert mindennek a jónak forrása egyedül bennem, saját magamban lakik. Én tibennetek, ti énbennem – ahogy Jézus mondja a tanítványainak (Jn 14,20).
	A jutalmak felsorolásában a következő így hangzik: amit odahagytál, annál százszor többet kapsz. Hóseás könyvében olvassuk, hogy vessetek magatoknak igazságot, és akkor hűséget fogtok aratni (Hós 10,12), ami azt jelenti, hogy az igaz úton járó ember megtapasztalja Isten hűségét. Mert ő számon tart minket, még a hajszálakat is a fejünkön, mennyivel inkább számon tartja a cselekedeteinket. Amit vet az ember, ahhoz méltó dolgot is fog aratni. Ha magatoknak igazságot vettek, annál százszor többet, Isten hűségét fogjátok betakarítani. Mi emberek teszünk egyetlen lépést, ő pedig megteszi ennek a százszorosát – ez a kegyelem léptéke. Csak próbáljuk ki, meg fogjuk tapasztalni, hogy így van. Mindenki, aki elhagyta házát vagy testvérét, apját vagy anyját, gyermekeit vagy földjeit az én nevemért, a százszorosát kapja.
	A legszebb „jutalom” azonban még ennél a százszoros reményt adó ígéretnél is több. Aki a Jézus tanítványaként képes magát eloldani attól, ami a kezében van, attól, amihez nagyon ragaszkodott, amitől a boldogságát várta és mindent oda tudott hagyni ebből, annak az embernek örökségként jár az örök élet. Nem megszolgált jutalomként, hanem egészen természetesen, ahogyan valaki a szüleitől örököl valamit. Az örök élet a Biblia nyelvén nem a mennyiségileg végtelen élet, hanem az Isten előtt megőrzésre méltó, hiteles élet, ahogyan mindig, mindenhol, mindenkinek helyesen élnie kellene és lehetne. Ezt az életminőséget kapja cserében az, aki szabaddá tette magát bálványaitól. Ez pedig nem százszor, hanem ezerszer többet ér mindennél ezen a földön, mert az örök életben részesülni annyi, mint Isten örökkévalóságában részesedni.
	Örök élet annyi, mint eggyé lenni ővele. Élek pedig nem én, hanem él bennem a Krisztus (Gal. 2,20). Amíg csak én élek, a magam tulajdonságaival, érzékenységeivel, vágyaival és sérülékenységeivel, addig az idő és a történelem rabságában élek. Pedig élhetnék az életem ideje fölött, az örökkévalóságban is, időtlenül. És ez a fölülemelkedés a legnagyobb csoda és a legszebb ajándék. Nem zavarnak már az emberek, nem dühít már a mindig csalárd világ, mert megtaláltam békességemet őbenne. Eljutottam arra az életre, ahol örökség szerint enyém a helyes út, amit már senki és semmi el nem tud venni tőlem. Elvehetik a vagyonomat, elvehetik minden tulajdonomat, még az életemet is, de ezt az egyet, a belső békességemet senki el nem veheti tőlem, mert ez maga az Úr, aki bennem lakik és én őbenne. És amikor nem én élek már, hanem ő él bennem, akkor elmondhatom: érzem, hogy az örök élet már e földön az enyém lett. Így legyen.

ÁMEN

410-819; 70/37-49-169			www.refdunantul.hu
bodajkireformatus@gmail.com		www.refdunantul.hu/lap/mezofoldiem
www.bodajkirefegyhaz.multiply.com

Kedves Testvérem!

Ezúton szeretném gyülekezetünk néhány programját és kiadványát szíves figyelmébe ajánlani.

Augusztus 2. hétfő 18 óra gyülekezeti terem
Bibliaiskola: Izráel, mint nép és mint ország kialakulása a Szentírás tükrében

Augusztus 7. szombat 18 óra gyülekezeti terem
Nehezen érthető igehelyek alkalma: Jézus példázatai

Augusztus 14. szombat 18 óra gyülekezeti terem
Kálvin-szombat: Mit tanít reformátorunk Kálvin János a keresztyén életről?

Augusztus 16. hétfő 18 óra parókia
Férfi kör: A Biblia előállása

Augusztus 22. vasárnap 11 óra
Istentisztelet úrvacsoraosztással a templomban

Augusztus 29. vasárnap 17 óra
Délutáni családi istentisztelet a gyülekezeti teremben

Az alkalmakon elhangzott igehirdetéseket vagy az előadások anyagait kézbe adjuk!

Minden szerdán, este 6 órától bibliaórát tartunk a gyülekezeti teremben.

Minden pénteken, este 6 órától ifi órát tartunk a parókián.

Három kiadványunk:
-	a 2008/2009-ben elhangzott igehirdetések könyv formájában megvásárolható a parókián illetve az alkalmak után 800 Ft-os áron.
-	A 2010-es év első felében elhangzott igehirdetések, amelyek az Ószövetség 39 könyvét mutatják be, könyv formájában megvásárolható a parókián illetve az alkalmak után 800 Ft-os áron.
-	Kálvin munkásságának tiszteletére kiadott prédikációs kötet könyv formájában megvásárolható a parókián illetve az alkalmak után 250 Ft-os áron.